Verjetno je malo naših bralcev, ki ne bi ob takšni ali drugačni situaciji slišal za „sindrom kuhane žabe“.
Nič novega vam ne bom povedal. S tem so se ukvarjali številni znanstveniki, filozofi, psihologi ... Še najdlje je pri raziskavah prišel ameriški psiholog in zdravnik Edward Wheeler Scripture.
______________________
Bodimo preprosti:
Če žabo vržeš v lonec z vrelo vodo, bo iz njega skočila in odregala dalje.
Če pa žabo vržeš v lonec s hladno vodo, bo v njem neznansko uživala. In če lonec postaviš na razbeljen štedilnik, žaba iz njega prav tako ne bo skočila. Ne bo opazila, da se voda segreva – ker ne bo zaznala sprememb. Do vrelišča! In bo kuhana.
Sledi zgodba, ki jo mnogi poznajo.
V neki tipični slovenski dolini je gospodar neznansko ljubil sebe in svoje žabe, zato jim je želel podariti nebeško življenje že na zemlji. Žabe je drugo za drugo metal v velik kotel s svežo vodo. Radožive živalice so veselo plavale, skakljale, se parile in regale, rega, rega, rega, kvak! In niso opazile, da je pod njihovim kotlom pričelo goreti.
Kljub vse večji vročini so bile “carice” tega sveta, polne "znanja" in same sebe. Kot da bi svet (kotel) same ustvarile ...
Mimoidoči so uboge živalice svarili: Skočite ven, saj boste umrle!”
A žabe so ostale ponosne na svoj kotel.
Niso opazile niti princa, ki jih je vabil na odrešilni poljub.
Kako le, saj je bilo v kotlu čedalje bolj vroče, a hkrati pomirjujoče. Menda se žaba ali človek tako počutita, ko se kuhata ali zmrzujeta. Žabam so se možgani pričeli kisati, pričele so se neznansko noro vesti, nekatere so si nadele zlate verižice okoli vratu, pa črna sončna očala ...
In ko je stanje v kotlu postalo nevzdržno, so se objele preko (žabjih) ramen – in izdihnile: Zmagale smo.
Ivan Seljak
V tej rubriki so objavljeni komentarji sodelavk in sodelavcev ter poslušalk in poslušalcev, ki nam podpisane pošljejo na naslov: info@primorskival.si. Vabimo vas k sodelovanju!
Bodite prvi pri komentiranju novice, oddajte svoj komentar!